dc.description.abstract |
Стаття присвячена ролі іноземних колоністів в організації архітектурного та культурного
міського простору на Півдні України наприкінці XVIII – в першій половині XIX ст. Як відомо,
після інкорпорації регіону до складу Російської імперії в кінці XVIII ст. попередні запорозькі
та кримськотатарські військово-фортифікаційні поселення стали базою для більшості міст
Півдня України. Вони достатньо швидкими темпами були перетворені на перлини росій-
ської держави, а центральна влада постійно наголошувала на тому, що це тільки її заслуга.
Тому перейшла від військового командування до цивільного управління, що завершило формування міст та отримання ними самоврядної громадськості. Загалом, міста Півдня України
постали як суміш військової доктрини фортифікаційного мистецтва, античних найменувань,
ідей епохи Просвітництва та західноєвропейських теорій містобудування (архітектори були
запрошені із країн Західної Європи), що виявилось у відсутності в архітектурній забудові
нових міст не тільки українських, але, власне, й російських традицій. Із метою утримання
території в кожному місті розміщувались війська, зосереджені у фортецях, де формувались
військові та торговельні флоти. В основу містобудування цього часу лягли регулярне плану-
вання, сполучення міської забудови із природними елементами, ансамблевість центральних
площ, на яких розміщувались офіційні установи. Для архітектурного обличчя міських центрів характерна симетрична композиція ансамблів з однаковим ритмом фасадів адміністративних приміщень. Використання типових проєктних і «зразкових» фасадів жилих будинків
забезпечило формування єдиного стилю забудови прямолінійних або круглих площ. Деякі з них
характеризувались великим простором із невисокою забудовою. У південноукраїнських міс-
тах поширився тип багатоповерхового галерейного будинку, котрий відповідав місцевим клі-
матичним умовам. У висновках зазначається, що вищезазначені здобутки не були надбанням
лише російської влади, запрошені інженери та архітектори із Західної Європи зробили набагато більше в організації архітектурного та культурного простору міст Півдня України. The study examines the role of foreign settlers in organizing architectural and cultural urban space in South
of Ukraine in the late 18th–the early 19th century. As it is known, after the incorporation of the region into the
structure of the Russian Empire at the end of the 18th century the previous zaporizki and Crimean-tatar military-
fortification settlements became a foundation for most towns in South of Ukraine. They were transformed
into the gems of the Russian Empire very fast, and the central government constantly emphasized that it was
only their contribution. Therefore there was a transition from a military command to civil government that
resulted in the formation of towns and their self-government status. Generally the towns in South of Ukraine
arose as a mixture of a military doctrine of fortification art, antique names, ideas of the Enlightenment Epoch
and the Western European theories of town construction (architects were invited from the countries of Western
Europe) that manifested itself in the lack of both Ukrainian and Russian traditions in architectural construction
of new towns. In order to keep the territory, each town had an army located in fortresses where military
and trade fleets were formed. The basis of town construction of that time was regular planning, connection of
urban buildings with natural elements, ansamlble combination of central squares where official institutions
were located. Symmetrical compositions of ansambles with a similar rhythm of facades of administrative
buildings were characteristic of architecture of the town centres. The use of typical projected and “model”
facades of dwelling houses made it possible to form a single style of building rectilinear or round squares.
Some of them were characterized by large space with low buildings. The type of a multi-storey gallery building
was widespread that corresponded to the local climate conditions of the towns in South of Ukraine. The conclusions
highlight that the above-mentioned achievements were not contributions of the Russian government
only, since engineers and architects invited from Western Europe did much more in organizing architectural
and cultural space of the towns in South of Ukraine. |
uk_UA |